Fájó hiányosságot pótolt a kormány, amikor az eddig oly kevés elismerésben részesült Jókai Annának Kossuth Nagydíjat adományozott. Ráadásul nem akármilyen indoklással.
Biszku – érdemein kicsit tán túl is – úgy elviszi a balhét az egész kommunizmusért, az ötvenhatos megtorlásért, mint a sicc, egyedül. Már a szavak, a handabandázás szintjén, hisz a pere nyilván messze túl fog nyúlni a választás idején, s végül a kutyát sem fogja már érdekelni.
Magyarország titkosszolgálata gyakorlatilag arra sem volt képes, hogy megnyugtatóan tisztázza egy elbitangolt hangkazetta útját, ám arra minden további nélkül kapható, hogy beszálljon a választási kampányba – ez önmagában is nonszensz.
Soha ennyi vágókép, soha ennyi nagytotál, soha ennyire kevés közeli: a miniszterelnök évértékelőjét a HírTv közvetítette. Orbán rendszerváltásról beszélt, ha valaki nem vette volna észre: 2010-ben véget ért a polgári demokrácia. Ha Orbán veszít áprilisban, visszatérhet. A Fidesz neve el sem hangzott.
Mert ez a paksi történet az elhajtott zöldekkel, civilekkel ezúttal nem (csupán) pártpolitikai alapú. Egy közéleti méltóság felépített tekintélyének kisstílű védelméről van szó, annak a kényszeres és mindenáron való bizonyításáról, hogy Sólyom László kormányoktól függetlenül önazonos alak.