"Meghívsz egy italra?" - kérdezi az egyikük, miközben némi jóindulattal akár kacérnak is nevezhetõ pillantással végigmér, majd a barátnõjével mellém telepednek a bárszékekre, és villámgyorsan rendelnek két koktélt. Próbálok integetni a pincérnek, ne írja a számlámhoz - a lányok kacarásznak a fölös igyekezeten. Húszévesnek saccolom õket, keveset fedõ ruhácskájuk ránézésre többet ér, mint a teljes ruhatáram. "Gyere át a Dokkba, ott most nagyobb a pörgés, aztán késõbb talán visszajövünk!" - vetik oda nem sokkal késõbb, búcsúzóul, és tova-libbennek.